A  DUBÁLEK – SEDLČANSKÉ STRAŠIDLO

        Za dávných časů, kdy žilo mnoho loupežníků i strašidel se odehrál tento příběh.
         V malém městě Sedlčany nedaleko řeky Vltavy žila se svými rodiči a malým bratříčkem holčička Emilka. Bydleli na okraji města blízko lesa. Lidé si vyprávěli, že v lese žijí strašní loupežníci a přepadají každého, kdo jde kolem. V lese ale také žije sedlčanské strašidlo. I jeho se lidé velmi bojí. Jenže Emilka si nejraději chodila hrát k lesu. A vůbec se nebála.
          Jednoho slunečného dne si opět hrála v lese, když tu uslyšela hlas : „Holčičko, pojď sem.“ Emilka šla za hlasem a spatřila postavu -
 - ani člověk, ani strom, vlasy měl celé rozcuchané. Bylo to sedlčanské strašidlo, o kterém si lidé vyprávěli. Ale nikdo nevěděl, že vůbec nestraší. Jeho rodina ho opustila právě proto, že to bylo hodné strašidlo a nechtělo ubližovat lidem. Emilka se s ním spřátelila. Jmenoval se Dubálek. Chodívala si s ním hrát a nosila mu jídlo.
           Jednoho dne však na Emilku u lesa čekali místo Dubálka loupežníci. Emilku popadli a odvedli do své jeskyně, aby jim sloužila. Emilka moc plakala a splnila vše, co jí loupežníci přikázali. 
           Zatím rodiče Emilku všude hledali, volali i v lese, ale Emilka nikde nebyla. A právě Dubálek uslyšel jejich volání a začal ji hledat také. Hned ho napadlo, kde by asi mohla být. Nakonec ji našel u loupežníků v jeskyni a když nebyli loupežníci doma, vysvobodil ji
a doprovodil domů k rodičům. To bylo radosti! Emilka všem vyprávěla, jak se vše přihodilo a Dubálek mohl zůstat u nich doma. Pomáhal tatínkovi s hospodářstvím, mamince v kuchyni, hlídal malého brášku a s dětmi si hrál. Všem se dobře žilo.
           V Sedlčanech už se lidé nemuseli bát strašidel ani loupežníků, protože loupežníky lidé pochytali a museli začít pracovat jako všichni poctiví lidé ve městě. A jestli neumřeli, žijí tu dodnes. Podívejte se kolem sebe, možná je zahlédnete.